- Как можем да победим нерационалността, например при избора на партия, за която да гласуваме? Факторите са много, с различно качество, порядък и често противоречиви. Например визията на лидера, обявената обща политика (социална или не), стилът на говорене, историческият навик. На практика това не е математика и няма как да направиш рационален избор, какво остава?
Много интересен и сложен въпрос. Поведенческата икономика изследва психологически склонности, които се проявяват и в ситуации не свързани с икономиката. Тъй като човешкия мозък разсъждава контекстуално и селективно всяка наша преценка за политическа партия и лидер се прави веднъж възприемайки самостоятелно политическите послания и политиците, които ги лансират, и втори път в контекста на сравнението с други послания и политици. Тогава е възможно да има промяна на предпочитанията дори на твърдия електорат и особено на тези, които не са решили да гласуват или на гласоподавателите номади.
Контекстуалността се използва широко от политическите стратегисти в цял свят и обикновено срещу един силен на вид политик се избира такъв който при директно сравнение да не изглежда по-слаб - интелектуално, физически. Крушението на политичността в цял свят доведе до увеличаване значението на популизма и заиграването с избирателите, следователно и на обаянието на политиците. Това което ни остава е да се опитаме да разберем полезната стойност на конкретната партия и политик, да ги деконструираме и извадим от контекста и да помислим дали ще бъдат полезни за дългосрочното развитие на страната ни. Ако сгрешим трябва да изразяваме гражданската си позиция не само на избори - това е гражданското общество.
- Да вземем за пример бюджета на домакинството. Как той да бъде приведен в рационалност, след като първо липсва писмено въвеждане на приходи, разходи, инвестиции, алтернативи. След това липсва желание за анализ на тези данни. Дори да има такова желание, често няма способности за анализ или дори изводите да бъдат направени е много труден отказът от вредните навици. Какъв трябва да бъде пътят за рационализиране на някой процес, бюджет и т.н.?
Деконструкция на процеса, а след това и себедеконструкция. Защо всеки от нас знае какъв е разходът на автомобила му - при градски и извънградски режим - и в същото време казваме "Къде отидоха парите и този месец незнам?" Анализът на общия разход на домакинството изисква по-голямо усилие и ако го направим ще трябва да признаем пред себе си че харчим не малка част от парите си за глупости. А това боли - да признаеш че си сгрешил.
- Знаем че Парламентът приема стратегии за развитие на сектори и закони. Министерствата също пишат стратегии. Обаче обикновените хора не пишат стратегия например „Как да осигуря добро образование на сина си“ или „Как да увелича разполагаемия си доход“ или „Как да подобря качеството си на живот“. Обикновените хора си въртят една мисъл в главата и зациклят например „шефа е виновен“, „с тези политици сме наникъде“ и т.н. Обикновеният човек е щастлив с тази зацикляща мисъл, защото е спокоен, отговорността е прехвърлена (на шефа, на политиците) и той е света вода ненапита. Трябва ли хората за започнат да си поставят проблеми и да пишат анализ за решаването им?
Няма обикновени хора. Всички сме създадени от Господ Бог и всички сме необикновени, така както няма и обикновена любов. Има много проста стратегия за спестяване. Поставяме си конкретна сума пари за цел, осмислена като пари за добър университет за децата или пари за достойна пенсия. И двете е възможно да бъдат формулирани като бъдеща стойност на сума пари, разбира се на база цена за обучение или желана месечна пенсия. Тази сума се дисконтирана и превръща в настояща стойност на парите, които трябва да спестим еднократно или на вноски за да постигнем заложената цел.
Когато не желаем да направим това усилие се оправдаваме чрез всичко друго но не обвиняваме себе си. Това се дължи на добре изследваната психологическа склонност към приписване т.е. положителните ни постижения ние отдаваме на нашите опит, знания и интелект, а отрицателните на външни фактори - лоши политици, липса на късмет, лоши хора. По този начин се самоосвобождаваме от чувството за срам и вина и бягаме от душевната дисхармония. Това е най-краткия път към повтаряемостта на грешките ни и в бъдеще.
- В книгата си споделяте за когнитивен дисонас, който най-общо хората решават с някоя фраза клише или история. Например някой е вложил в акции на Apple и за да спи спокойно, че не е сбъркал с инвестицията си, си създава история, с която да може да приспи несигурността си. Например „Apple има милиарди кеш и дори само малко от тях да вложи в развойна дейност и ще направи ново чудо“, или “Apple си е Apple със или без Стив Джобс, те са номер 1, а аз инвестирам в Номер 1“. Та въпросът ми е с подобно клише ли трябва човек да си решава дискомфорта или по друг начин?
Когнитивният дисонанс води до душевен дискомфорт. Както по-горе казахме, ние хората бягаме по всякакъв начин от него, а това е пагубно защото не се изправяме срещу ирационалните си склонности и систематични грешки. Така освен повтаряеми, нашите грешки стават и прогнозируеми. Има хора, които могат да използват това срещу нас. Решението е да анализираме финансовия актив в развитие, а не като снимка на 25-годишен красив артист, който отдавна вече трака с кастанети и без бастун не излиза навън.
- Вие лично пишете ли писмен анализ за всеки проблем или разчитате, че мозъкът ще реши проблема?
В книгата си "Всеки може да инвестира успешно, ако избегне илюзиите и ирационалното мислене" описвам начин, чрез който всеки един читател може да анализира проблемите при вземане на решения в условията на риск и неопределеност, т.е. в областта на икономиката и пазарите. Показвам много и различни примери от финансовите пазари и изследвания, проведени за първи път в България. Ще се радвам читателите да имат полза от моя подход.
преди 10 години Не бива човек да се опита да надскача стандарта си.Това ще го разори. отговор Сигнализирай за неуместен коментар
преди 11 години Разходите стават ефективни , но от това страда китайската икономика. отговор Сигнализирай за неуместен коментар
преди 11 години Не трябва да се помага на такива хора , когато останат на улицата те сами се коригират без книги и съвети . Нито един съвет не може да има ефекта на преживяното. отговор Сигнализирай за неуместен коментар
преди 11 години Biso, твоят познат е роб на болест наречена "Мания по новото" или както се нарича. Може да се нарече и зависимост от Новото. Повечето боледуваме от зависимост от това да си проверим пощата, или да прегледаме новините. Зависимости и болести колкото искаш. отговор Сигнализирай за неуместен коментар
преди 11 години Мой познати на 6-8 месеца купуват нов мобилен телефон, просто защото е излязъл следващият модел. Компютъра непрекъснато се упгрейдва, а на 2 години се сменя изцяло, защото е излязъл процесор на Интел с нова архитектура и незнам си колко ядра. Колата се сменя през година и половина две, въпреки, че старата е в отлично състояние и не създава проблеми. Само в тоалетната още нямат огромен плазмен телевизор. отговор Сигнализирай за неуместен коментар
преди 11 години Аз смисъла на статията го разбирам така. Не гледайте как правителството харчи парите. Вие сами сте си виновни за всичко, защото не знаете как да харчите. Не ви трябва плазмен телевизор. Дайте парите си на държавата да видите тя как хубаво ще ви ги похарчи за ваше добро. отговор Сигнализирай за неуместен коментар
преди 11 години В най бедната държава в ЕС където хората изпитват затруднения с покриването на разходите си за елементарни нужди като сметки облекло и храна,тази статия е пълен цинизъм. отговор Сигнализирай за неуместен коментар
преди 11 години Защо смяташ, че човек или се стиска, има пари в банка и живота не му доставя удоволствие, или прахосва всичко и си доставя макс. удоволствие?Можеш ли да си представиш и вариант, в който човек си живее с удоволствие, вкл. благодарение и на харченето на изработени пари, а освен това си има и банкови влогове, и други активи, придобити пак с част от тези изработени от него пари? отговор Сигнализирай за неуместен коментар
преди 11 години Кое е по-доброто - да живееш стискайки се, за да имаш пари в банковата сметка или да живееш с максималното ти възможно удоволствие от това което правиш и това което имаш? Един ден като ти свърши живота, ще кажеш - да съй в тъпака, що не се радвах на живота, ами си стисках парите в банката да им се радват банкерите:))Е, сега разбира се, съвсем друг е въпроса, кой как разбира "радостта от живота" и начина на живот с "2 или 200" ;) отговор Сигнализирай за неуместен коментар
преди 11 години Когнитивният дисонанс води до душевен дискомфорт. - Я па не съм съгласен с този дълбокосмислен извод. Ние на село като си напаснем двойките релевантни когниции, заменяйки втората ракия, с първата бира,започваме да поддържаме позитивна представа за себе си и информация, която противоречи на тази представа, бива отхвърляна/като развалено мезе/ или адаптирана /т.е изпита до дъно/, за да послужи за подсилване на позитивното себевъзприятие.Така че категорично в наше село, когнитивният дисонанс води до душевен комфорт. Освен това не е верно, че новият таблет ползуваме само на 15 процента. Ползваме го като отварачка за бирата, кога няма вилица и се снимаме дружно сите румени другари, а после пращаме снимки на Кире Канадецо по виберо, да се пука от яд, че не мое да игра табла с нами! отговор Сигнализирай за неуместен коментар