Ако през 2000 г. средностатистическият жител на Милано е имал възможност са си купи апартамент близо до центъра на града със заплатата си за 7 години, днес той може да направи това срещу заплатата си за 11-годишен период. Причината е, че заплатите са почти непроменени, докато цените на апартаментите скочиха, обяснява италианското издание Corriere Economia, цитирано от ПронтоСофия.
Ако днес едно италианско семейство реши да прибегне до заем, за да си купи ново жилище, нещата се усложняват. През 2000 г. семействата е трябвало да отделят 32,4% от доходите си за изплащането на заем, покриващ половината от стойността на апартамента, докато днес за месечната сума по покриването на жилищния заем отиват 45% от доходите.
Нещата са още по-зле в Рим, където от необходимите по-рано заплати за срок от 6 години се стига до днешните 11 години за изплащането на един апартамент. По-малки разлики в това отношение има в Торино и Неапол.
Изчисленията си Corriere Economia прави въз основа на статистиките на Централната италианска банка за доходите на семействата през 2006 г. Изданието взима като отправна точка средната заплата на обикновен италиански служител.
То обаче определя като „обезкуражаващи“ данните в това отношение за работниците във фабриките.
Един апартамент от 100 кв. в близост до центъра през 2000 г. е изисквал 10 години работа в Милано и 8 години - в Рим. Днес за подобно жилище са необходими работни заплати за над 15 години. В случай на взимане на жилищен заем, той би „изял“ 62 на сто от годишните доходи на работниците.